Jeg ville bare have, at Juli Baker lod mig være i fred.
Det begyndte i sommeren 1957, inden starten af anden klasse.
Det er her.
- Hvad synes I? - Jeg kan lide stedet.
- Sejt. - Hvilken farve har mit rum?
Vent og se.
- Lad os se det indeni. - Kom, Bryce.
Skal vi ikke hjælpe med at pakke vognen ud, -
- så kan kvinderne her gå i køkkenet og gøre klart.
Okay, Far.
For mig var det starten på -
- mere end et halv årti med strategisk undgåelse og socialt ubehag.
- Hej, jeg hedder Juli Baker. - Hov, hvad laver du?
Vil I ikke have hjælp?
Nej. Der er værdifulde ting deri.
- Hvad med den her? - Nej, nej.
Løb hjem. Din mor undrer sig nok over, hvor du er.
Åh, nej, det ved hun. Hun sagde, at det er okay.
Det stod klart, at pigen ikke forstod en hentydning.
- Det er lidt trængt. - Det er okay.
- Af nogen art. - Skal vi tage den her sammen?
Bryce, er det ikke på tide, at du hjælper din mor?
Åh, jo.
Altså, intet ville stoppe hende.
Jeg ville bede hende om at skride, da der hændte noget sært.
Jeg kunne ikke tro det.
Der stod jeg og holdt i hånd med denne sære pige.
- Hvordan kom det så vidt? - Nå, goddag.
Du har vist mødt min søn.
Til sidst gjorde jeg det eneste mandige, man kan som 7-årig.
Men mine problemer var langt fra ovre.
Da jeg gik ind i miss Yelsons klasselokale...
Bryce? Du skal sidde her.
... stod det klart:
Skolen ville ikke være et frirum.
Hør, Bryce, hvor er din kæreste?
Jeg var brændemærket for livet.
Hør, Bryce, hvorfor frier du ikke til hende?
Bryce og Juli sidder i et træ
K-Y-S-S-E-R
Mit første år i byen var en katastrofe.
Se dem lige.
Og de næste tre var ikke meget bedre.
Men endelig, i sjette klasse, skred jeg til handling.
Jeg udrugede min plan.
Sherry.
Sherry, vent.
Hej, Bryce.
Jeg inviterede Sherry ud.
Jeg tænkte på, om du ville med...
For at forstå det geniale ved denne plan, -
- må man forstå, at Juli hadede Sherry Stalls, -
- selvom jeg ikke forstod hvorfor.
Sherry var sød og rar, og hun havde masser af hår.
Min mor ville ikke lade mig få ring i øret, men jeg tiggede...
Idéen var, at vi skulle spise sammen, -
- måske kunne vi gå lidt sammen, og så ville Juli nok miste interessen.
Men jeg må ikke, før jeg er 16.
Åh, det er en skam.
Så Melanie ville have ring i øret, men hendes mor sagde nej.
Så hun gik amok og knuste hendes "Greatest Hits" med Johnny Mathis -
- og fik stuearrest, så nu må hun ikke komme til min pyjamasfest.
Tingene gik ret godt.
Hvad laver du som naturfagsprojekt?
Altså, indtil min antageligt bedste ven, Garrett Einbinder, -
- blev interesseret i Sherry.
Jeg vil se, hvordan splittet hår reagerer på forskellige slags balsam.
Det er fascinerende.
Begær afløste loyalitet, og Garrett, forræderen, -
- fortalte Sherry om min plan.
Nar.
Hun tog det ikke så pænt.
Juli hørte om det, og snart begyndte hun med de store øjne igen.
Men nu var det værre.
Hun begyndte at lugte til mig.
Nemlig, lugte til mig.
Hvad gik det ud på?
Min eneste trøst var, at det ændrede sig næste år.
Junior high, en større skole.
Måske kom vi i forskellige klasser, og det ville endelig være ovre.
Den første dag jeg mødte Bryce Loski, blev jeg forvandlet.
Det var de øjne, noget i de blændende øjne.
Skal vi tage den her sammen?
Hans familie var lige flyttet ind, -
- og jeg gik over for at hjælpe.
Jeg havde været i bilen to minutter, da hans far bad ham hjælpe sin mor.
Jeg kunne se, at han ikke havde lyst.
Jeg løb efter ham for at se, om vi kunne lege, inden han blev fanget.
Og lige pludselig holdt han mig i hånden -
- og så mig lige i øjnene.
Mit hjerte stoppede.
Ville det ske nu?
Ville det være mit første kys?
- Men så kom hans mor ud. - Nå, goddag.
Og han var så forlegen, at hans kinder blev helt røde.
Jeg gik i seng og tænkte på det kys, der kunne have været.
Det stod klart for mig, at han havde følelser for mig, men var for genert.
Min mor sagde, at drenge var sådan.
- Så jeg ville hjælpe ham. - Bryce? Du skal sidde her.
Jeg ville give ham mulighed for at overvinde sin generthed.
I sjette klasse havde jeg lært at styre mig.
Så kom Sherry Stalls ind i billedet.
Sherry Stalls var en klynkende, sladrende, bagtalende flirt.
Kun hår og ingen substans.
Og der stod hun -
- og holdt Bryce i hånden. Min Bryce.
Ham, der gik rundt med mit første kys.
Jeg ignorerede hende. Jeg vidste, at en dreng som Bryce -
- ville gennemskue en overfladisk sladretøs som Sherry Stalls.
Det tog hele ugen. De slog op i frikvarteret.
Hun tog det ikke godt.
Nu hvor Bryce var ude af Sherrys onde kløer, var han sødere mod mig.
- Hej, Juli. - Hej, Bryce.
Han var så genert og så sød, -
- og hans hår duftede som vandmelon.
Jeg kunne ikke få nok af det.
Hele året duftede jeg til det i hemmelighed -
- og tænkte på, om jeg nogensinde ville få mit kys.
Syvende klasse bragte forandringer.
Men den største indtraf ikke i skolen.
Den indtraf derhjemme.
Min bedstefar flyttede ind hos os.
Mor sagde, at han stirrede, fordi han savnede Bedstemor.
Det var ikke noget, Bedstefar ville tale med mig om.
Faktisk talte han aldrig om noget med mig.
Det vil sige, indtil Juli var omtalt i lokalavisen.
- Åh, Bryce. Kan jeg tale med dig? - Hvad?
Sæt dig.
Fortæl mig om din ven Juli Baker.
Juli. Hun er ikke direkte min ven.
Hvorfor ikke?
Hvorfor spørger du?
Juli Baker var ikke i "The Mayfield Times" for at være en Einstein.
Protesterer Mod Fældning af Træ
Hun kom på forsiden, fordi hun nægtede at klatre ned fra et morbærfigentræ.
Juli Baker og det dumme morbærfigentræ.
Hun mente, at det var Guds gave til vores hjørne af universet.
Hej, Bryce. Vil du klatre i træet med mig og mine brødre?
Nej, tak.
Bryce. Kom herop. Det er sjovt.
- Man kan se alt. - Jeg kan ikke.
Jeg skal hjælpe min far med at ordne -
- noget.
Lige hvad jeg manglede.
At klatre i træer med Juli Baker.
Jeg ville blive hevet tilbage til anden klasse.
Bryce og Juli sidder i et træ.
Hvorfor får du mig ikke bare til at spise limabønner hele livet?
Den er tre gader borte.
To gader.
En gade væk.
- Som om det er nyttigt. - Jeg hader, når hun gør det.
Jeg kan lide at tro, at bussen måske ikke kommer.
Jeg synes, at træet ser specielt smukt ud i dette lys. Ikke?
Hvis du med "smukt" mener "utroligt grimt," så er jeg enig.
Du er bare visuelt udfordret. Jeg har ondt af dig.
"Visuelt udfordret"?
Kom det fra pigen, som boede i huset, der var til grin i hele kvarteret?
De havde buske, der groede over vinduerne og ukrudt overalt.
Det generede min far enormt.
Åh, der er han.
Mureren der tror, han er en maler. Er bilen ikke grim nok i virkeligheden?
Skal han male den?
Nej, han maler landskaber og sælger dem på markeder.
Folk siger, at de er smukke.
Landskaber? Hør lige her.
Verden ville være meget skønnere, -
- hvis han ville få styr på det landskab, han kalder en have.
Jeg har ondt af hans kone. Hun giftede sig med en drømmer.
Derfor vil en af dem altid være utilfreds.
Ja, fint. Men hvorfor skal vi være utilfredse?
Hvor meget haven end generede min far, -
- var det intet i forhold til, hvor generende Juli var i det træ.
Tre gader borte.
Hver morgen måtte vi høre på hendes trafikmelding.
To gader.
Her.
Hvorfor kaldes de The Three Stooges?
- Altså, de er fem. - Hvad?
Altså, der er Moe, Larry, Curly, Shemp og Curly Joe.
- De er kun tre ad gangen. - Ja.
Jeg hader Curly Joe. Han burde ikke engang være en Stooge.
Hør, pige, jeg er så tæt på at tilkalde politiet.
Du er på privat grund og forhindrer os i vores arbejde.
- Hvad nu? - Enten kommer du ned, -
- eller også skærer vi dig ned. - Venner, kom op til mig.
De fælder det ikke, hvis vi er heroppe.
- Bus, bus, bus. - Juli var vanvittig.
De ville fælde hendes træ.
Jeg forstod ikke, hvorfor de muterede, knudrede grene -
- betød så meget for hende. - Bryce, kom nu.
- Jeg havde ondt af hende. - Lad hende være.
- Men jeg ville ikke pjække for det. - Kom, makker.
Hvorfor er hun ikke din ven, Bryce?
Du skulle vide, hvordan hun er.
Det ville jeg gerne.
Hvorfor?
Pigen har en rygrad af stål.
Kan du ikke invitere hende over?
En rygrad af stål?
Hun er bare stædig -
- og utroligt insisterende.
Virkelig?
Og hun har forfulgt mig siden anden klasse.
Sådan en pige er ikke nabo til alle og enhver.
Til deres held.
Læs det her.
Uden fordomme.
Som om jeg havde brug for at vide mere om Juli Baker.
Juli var ikke ved stoppestedet næste morgen.
Eller morgenen derefter.
Hun kom i skole, men var helt stille.
- Lille Joe? Han bruger makeup... - Han ældes ikke.
Jeg tænkte, at jeg burde være glad nu.
Altså, havde jeg ikke altid ønsket det?
Men jeg havde stadigvæk ondt af hende.
Jeg ville sige, at jeg var ked af det, men jeg tænkte, nej, -
- det behøvede jeg ikke:
At Juli Baker troede, jeg havde savnet hende.
Jeg forstår, hvorfor du kan lide det her.
Kan du ikke forklare din mor det?
Jeg elskede at se min far male.
Eller rettere, jeg elskede at høre ham snakke imens.
Jeg lærte meget om min far på den måde.
Han fortalte mig alt muligt.
At hans første job var at udbringe hø, og at han gerne ville læst færdigt.
Så overraskede han mig en dag.
Hvad foregår der mellem dig og Bryce Loski?
Hvad mener du? Ingenting.
Åh, okay.
Min fejl.
Hvorfor ville du tro det?
Ikke af nogen grund.
Bare at du -
- taler om ham hele tiden.
Gør jeg?
Jeg ved det ikke.
Der er måske noget ved hans øjne.
Eller måske hans smil.
Men hvad med ham?
- Hvad? - Du må kigge på hele landskabet.
Hvad betyder det?
Et maleri er mere end summen af dets dele.
En ko for sig selv er bare en bo.
En eng for sig selv er bare græs, blomster.
Og solen der kigger ned gennem træerne er bare en lysstråle.
Men samler man dem alle sammen, -
- så kan det være magisk.
Jeg forstod ikke helt, hvad han mente, før en dag -
- hvor jeg sad oppe i morbærfigentræet.
Jeg reddede en drage.
Den var langt oppe, højere end jeg før havde været.
Og jo højere jeg kom op, jo mere fascinerede udsigten mig.
Jeg begyndte at bemærke, hvor skønt brisen duftede.
Som solskin og vildt græs.
Jeg kunne ikke holde op med at indånde den -
- og fylde lungerne med den sødeste duft nogensinde.
Hej, du fandt min drage.
Bryce, du burde komme herop.
Det er så smukt.
Jeg kan ikke. Jeg har forstrakt min...
Jeg har udslet.
Fra det øjeblik blev det min plads.
Jeg kunne sidde der i timevis og bare kigge ud på verden.
Nogle dage var solnedgangene lilla og pink.
Og nogle dage var de orange som flammer, -
- der antændte skyerne i horisonten.
Det var under en af solnedgangene, at min fars idé -
- om, at helheden er større end sine dele, -
- vandrede fra mit hoved til mit hjerte.
Nogle dage klatrede jeg tidligt derop for at se solopgangen.
En morgen noterede jeg mig mentalt, -
- hvordan lysets stråler skar gennem skyerne, -
- så jeg kunne fortælle Far det, -
- da jeg hørte en lyd under mig.
Undskyld mig.
Undskyld, I kan ikke parkere der. Det er et stoppested.
Hør, hvad laver du deroppe?
Du kan ikke være deroppe, vi skal fælde det.
- Træet? - Ja. Kom ned.
- Men hvem har givet jer lov? - Ejeren.
Hvorfor?
Han vil bygge et hus, og træet er i vejen.
- Så kom, pige, vi skal arbejde. - I må ikke fælde det. I må bare ikke.
Hør, pige. jeg er så tæt på at tilkalde politiet.
Du er på privat grund og forhindrer os i vores arbejde.
Enten kommer du ned, eller også skærer vi dig ned.
Gør det bare. Skær mig ned.
Jeg kommer ikke ned. Jeg kommer aldrig ned
Bryce. Venner, kom op til mig.
De fælder det ikke, hvis vi er heroppe.
Bryce, lad dem ikke gøre det her.
Kom nu, venner.
Bryce, kom nu. Du behøver ikke klatre helt herop. Bare et stykke.
Bryce, kom nu. Jeg beder dig.
Alt derefter virkede som en drøm.
Det virkede som om, hele byen var der.
Men jeg ville ikke komme ned.
Så kom min far.
Han overtalte en brandmand til at lade ham bruge stigen.
Skat, det er tid til at komme ned.
Far, lad dem ikke gøre det.
- Skat... - Far, se.
Man kan se alt. Man kan se hele verden herfra.
Ingen udsigt er min datters sikkerhed værd. Kom.
Jeg kan ikke.
Julianna, det er tid til at komme ned.
Kom nu, Far.
Det er tid.
Og det var det.
Jeg må have grædt i to uger i træk.
Åh, ja, jeg gik i skole og gjorde mit bedste, -
- men intet virkede vigtigt.
Juli?
Kender du svaret?
Den peloponnesiske krig?
Det er sikkert svaret på noget, -
- men ikke en romboides areal.
På en måde virkede romboider og ligebenede trekanter -
- ikke så vigtige.
Jeg cyklede, så jeg ikke måtte passere stubben, -
- der engang var jordens mest storslåede morbærfigentræ.
Men uanset hvad kunne jeg ikke holde op med at tænke på det.
Er du okay?
Det var bare et træ.
Nej, det var ikke bare et træ.
Du må aldrig glemme, hvordan det føltes, da du var deroppe.
Tak, Far.
Det var det første, jeg så hver morgen, -
- og det sidste jeg så, inden jeg faldt i søvn.
Og da jeg kunne se på det uden at græde, -
- så jeg mere end træet, og hvad det betød for mig at være deroppe.
Jeg så dagen, hvor min opfattelse af omgivelserne ændrede sig.
Og jeg tænkte på, om jeg stadig følte det samme for Bryce?
Jeg havde aldrig holdt meget af æg.
Jeg kunne spise dem eller lade være.
Indtil en dag i Skyler Browns garage, -
- hvor mine følelser omkring æg størknede.
Hov, hov, hov. Venner. Edna fandt sin morgenmad.
Altså, hvis et slimet reptil kunne lide dem, -
- var der ikke plads til dem i min diæt.
Åh, mand, det er så sejt.
Hun skal ikke engang tygge. Tænk på den tid, man kunne spare.
Jeg kunne have levet hele livet uden at vide, at slanger æder æg rå, -
- var det ikke for Lynetta.
Hun havde en stor ting for Skyler Brown.
Det er klamt.
Han og Julis brødre, Matt og Mark, havde et band.
Og Lynetta overværede, når de øvede.
Det er så vildt.
Hvad siger du, hva', Bryce?
Ja. Vildt.
Nå, Brycie, hvordan tror du, han vil fordøje det?
- Mavesyre? - Det vil man gerne tro.
Vent, stille alle sammen. Han gør det.
Vendte æg.
Klamt. Klamt, klamt, klamt.
Vent, vent. I har ikke set det bedste.
Klamt.
Jeg prøvede at tage let på det, men det virkede ikke.
Jeg begyndte at få mareridt.
Jeg var fanget inde i et kæmpe æg, -
- og dette monster åbnede sine kæber for at fortære mig.
Jeg vågnede op lige i tide.
Så begyndte det sande mareridt.
Hej, Bryce. Jeg tog dem med til dig og din familie.
- Min kyllinger lægger æg. - Hvad?
Husker du Abby, Bonnie, Clyde, Dexter, Eunice og Florence?
- Dem fra konkurrencen. - Hvordan kunne jeg glemme dem?
Det var typisk Juli Baker.
Hun dominerede konkurrencen.
Og hør, hendes projekt gik ud på at se kedelige æg udklækkes.
Altså, her havde jeg en levende vulkan i udbrud, -
- og folk ville kun se Julis kedelige kyllinger -
- bryde ud af deres kedelige skal.
Åh, det er vist den sidste.
- Den udklækkes. - Den udklækkes.
- Unger, kom herover. - Åh, se.
Men hun vandt. Jeg tabte.
Jeg har aldrig båret nag.
Her kommer den.
Men jeg ville ikke spise hendes pokkers æg.
Det var meget sødt af Juli at give os de æg.
Jeg er ligeglad. Jeg spiser normalt i morgen.
Ja, hvordan ved vi, at der ikke er kyllinger i æggene?
Jeg spiste friske æg som barn. De var lækre.
Ja, okay, det er fint, -
- men hvad nu hvis vi åbner et, og en død kylling falder ud?
Har de en hane? Har de ingen hane, kan æggene ikke være befrugtede.
Havde de en hane, ville vi vide det. Hele kvarteret ville vide det.
Måske fik de den af-jodlet.
"Af-jodlet"?
Du ved. Af-kykliky'et.
Hvad helvede taler du om?
Som at af-gø hunde.
Bryce, kan du ikke bare spørge Juli?
- Jeg tror ikke... - Hvad?
- Er du bange for at tale med hende? - Det er jeg ikke.
Det er du, men hvad er jeg?
- Okay. Bare spørg hende. - Bryce.
Hvordan ser man, om det er en hane?
En hane er større. Længere fjer.
De har de der røde noget på hovedet.
- Og rundt om halsen. - Det burde være let nok at se.
Men egentligt har kyllinger også det der røde noget.
Bare ikke så meget.
Garretts kendskab til haner -
- var kernen i planen for at undgå kontakt med Juli Baker.
Resten bestod i at spionere over hendes hegn.
Kom med.
Herovre.
Jeg kan ikke se de dumme kyllinger.
Vi må få dem ud af hønsehuset.
Er det en hane?
Nej, det ligner en kylling.
Hvordan kan du se det?
Det gør det bare.
Ser I, hvad jeg mener? Ekspertise.
- Hvad? - Juli.
Her, venner.
Værsgo, her.
- Her. Tag løs. - Ja, de er alle kyllinger.
- Der er ingen hane? - Hvad sagde jeg lige?
Hvordan ser du det?
- Ingen af dem spankulerer. - Her, kom.
- Spankulerer haner? - Kom, venner.
- Hvad sagde jeg lige? - Her.
Og næsten ingen af dem har det der røde stads.
- Hvad laver I? - Ja. De er bestemt alle kyllinger.
De er alle kyllinger.
Jeg er stolt af dig, Bryce. Du overvandt din frygt.
- Du talte med hende. - Ja.
Det var ingenting.
Og det fortalte hun? De er alle kyllinger?
Ja.
Hun er et geni. I er genier... Selvfølgelig er de alle kyllinger.
En hane er en kylling. Spørgsmålet er:
Er en af dem en hane, eller er de alle høner?
Høner? Hvem sagde noget om høner?
Så slog det mig.
Garrett vidste ikke en skid om kyllinger.
- Spankulerer haner? - Ja, det gør de.
Hvad har det med noget at gøre?
De er alle høner.
Hovedsagen er, at æggene er okay.
Det er afgjort.
Ikke for mig.
Jeg ville aldrig spise noget, -
- der havde noget at gøre med Juli Baker.
Jeg spiser dem ikke.
Hvorfor ikke?
Har I set deres gård? Det er...
Der er ikke engang græs. Det er bare mudder og kyllingelort.
Klamt. Salmonella.
Tror du, at de kan have salmonella?
- Det er usandsynligt. - Hvorfor løbe risikoen?
Hvad gør vi med æggene?
Giver dem tilbage.
- Giver dem tilbage? Til Juli? - Ja.
Du talte med hende før, ikke? Det døde du ikke af.
Hvad skal jeg sige?
Sig at vi ikke spiser æg.
At vi er allergiske eller noget.
Kom nu, brug hovedet.
Det føltes forkert at lyve.
Selv en fra syvende klasse ville vide, at en hel familie ikke var allergiske.
Men jeg vil heller ikke såre hende.
Så jeg havde kun én mulighed.
Og så blev endnu en nærdødsoplevelse -
- i min fortsatte saga med Juli Baker med held undgået.
Indtil en uge senere.
Hej, Bryce. Jeg har lidt flere æg med.
- Tak. - Kunne din familie lide de første?
Er det nødvendigt at spørge?
Godt. Vi ses i skolen.
Det, jeg havde håbet ville ske én gang, -
- var begyndelsen på et liv fortæret af løgne, intriger og bedrag.
Hver morgen var jeg på vagt efter Juli, -
- så jeg kunne åbne døren, inden hun bankede på.
Tak.
Så smed jeg æggene ud, inden nogen så dem.
Og hvorfor? Hvorfor kunne jeg ikke konfrontere hende?
Hvorfor sagde jeg ikke:
"Nej, tak. Vi vil ikke have dem. Giv dem til slangen"?
Var jeg virkelig bange for at såre hendes følelser, -
- eller var jeg bange for hende?
Du skal sørge for, at du får det...
Da mrs. Brubeck først foreslog mig at udklække æg i naturfags, -
- var jeg ikke begejstret.
Det vil sige, indtil jeg så de første tegn på liv.
Er det det?
Det er fostret.
- Det ligner en bønne. - Det gør det.
Lad os prøve de andre.
Pludselig føltes det virkeligt.
Alle æggene var levende.
Der var små bønnebabyer inde i dem alle.
Til konkurrencen udklækkedes alle seks kyllinger.
Hvad er chancen for det?
Dette års førstepræmie går til Juli Baker -
- for hendes vidunderlige projekt:
"En Kylling Fødes."
Jeg vandt førstepladsen.
Og det var rart, men det vigtigste var mine kyllinger.
Værsgo. Værsgo, venner.
Min mor var ikke vild med, at vi havde høns.
Men jeg tiggede og bad.
Jeg sagde, at jeg ville sørge for alt. Og det gjorde jeg.
Hvor er Clyde?
Clyde?
Hej, Clyde. Hvad er der?
Er du okay? Er du ikke sulten?
Kom. Kom her. Hvad er der galt, skat?
Kom her.
Hov, du er ikke Clyde. Du er Clydette.
Mor!
Det viste sig, at mine høner lagde flere æg, end vi kunne spise.
Vi prøvede at følge med, -
- men efter en måneds kogning og stegning, -
- var vi ved at blive overtaget af æg som i filmen "The Blob."
Så bød en mulighed sig i form af naboen, mrs. Steuby.
Hej, skat.
Hvis I nogensinde har ekstra, vil jeg med glæde købe dem.
- Virkelig? - Helt sikkert.
Og jeg ved, at mrs. Helms også ville være interesseret.
- Fantastisk. - Intet slår friske æg.
- Tak, mrs. Steuby. - Det var så lidt. Farvel.
Med mrs. Steuby og mrs. Helms var problemet med overproduktionen løst.
Så indså jeg, at mrs. Loski også fortjente nogle æg.
Men jeg kunne ikke bede om penge.
Hun havde været en god nabo og havde lånt os varer, -
- givet min mor et lift, da vores bil ikke startede, -
- så det var det mindste.
Og hvis jeg nu stødte på Bryce, var det ikke jordens undergang.
Hej, Bryce.
Tredje gang jeg kom med æg til familien Loski, -
- så jeg, at Bryce ventede på mig.
Han ventede på at åbne døren og sige: "Tak, Juli. Vi ses i skolen."
Og til gengæld fik jeg et øjeblik alene -
- med verdens mest blændende øjne.
Tak, Juli. Vi ses i skolen.
Det var et kup.
Indtil det fik en ende.
Det var to uger efter træet var blevet fældet, -
- og jeg var begyndt at føle mig normal igen.
Hej, Juli. Lige til tiden.
Ja, hverken regn eller slud.
Du ved, som posten?
Ja.
Begynder du at køre med bussen igen?
Jeg ved det ikke. Jeg har ikke været der siden...
Det ser ikke så slemt ud længere. Det er ryddet bort.
Jeg må hellere gøre mig klar til skolen.
Vi ses nok der.
Vi ses.
Måske havde Bryce ret.
Måske var det på tide at køre med bussen igen.
Og sagde han ikke lige, at han gerne ville have mig til det?
Kunne Bryce Loski faktisk savne mig?
Juli? Hvorfor er du her endnu?
Jeg tænkte bare lige.
De henter skrald i dag. Det står herude.
Det ved jeg. Vil du have hjælp?
Nej. Måske gør jeg det senere.
Er det mine æg?
Ja. Ja, jeg tabte dem.
De er ikke knuste.
Hvorfor smider du dem væk?
Vil du ikke have dem?
Min far mente ikke, at det var risikoen værd.
Risikoen? Hvilken risiko?
Salmonella.
Hvad? Er han bange for at blive forgiftet?
Altså, Juli, se lige din baghave. Det er noget rod.
Den er dækket i lort.
Det passer ikke. Jeg gør rent dagligt.
Vi ville ikke såre dine følelser.
Har I altid smidt dem væk?
Hør, mrs. Steuby og mrs. Helms betaler for mine æg.
- Gør de? - De betaler 60 cent per dusin.
Det vidste jeg ikke.
Hvordan kunne du?
Jeg er ked af det.
Nej, du er ikke.
Jeg indså hurtigt, at jeg havde byttet de gamle problemer med Juli Baker -
- med en masse nye.
Det var faktisk værre, at hun var gal på mig, end at hun generede mig.
Når hun ignorerede mig, mindede det mig om, -
- at jeg havde været en nar.
En dag var jeg på vej hjem efter at have spillet basketball, -
- og så blev det sært.
Vær ikke bange. Du gør dem ikke fortræd.
- Sådan her? - Ja, nemlig.
Min bedstefar.
Jeg så ham altid kun i tøfler. Hvor havde han fået arbejdsstøvler fra?
Jeg kunne ikke holde op med at kigge.
Og jo mere jeg kiggede, jo vredere blev jeg.
Han havde allerede sagt mere til Juli på en time, -
- end han havde sagt til mig, mens han boede hos os.
Jeg var sikker på, at han aldrig havde leet.
Og hvad lavede han med Juli Baker?
Hej, Bedstefar.
Juli fortalte mig om æggene.
Du ved, Bryce, -
- ens karakter dannes i en tidlig alder.
Svøm ikke så langt ud, at du ikke kan bunde.
Sir?
Det drejer sig om ærlighed, søn.
Nogle gange kan lidt ubehag i begyndelsen -
- forhindre en masse smerte længere fremme.
Hvad angik at bære nag, var Juli Baker en mester.
Hele ugen ville jeg tale med hende i skolen.
Hun fandt altid en måde at undgå mig.
Og når hun var i sin have, var Bedstefar der altid.
Endelig så jeg min åbning en lørdag.
Min bedstefar tog ind til byen for at købe smertestillende.
Havearbejdet begyndte nok at plage ham.
Det ser godt ud.
Tak. Chet har lavet det meste.
Jeg beklager det, jeg gjorde.
Jeg forstår det bare ikke, Bryce. Hvorfor sagde du intet?
Jeg ved det ikke. Det var dumt.
Jeg burde ikke have sagt noget om din have, heller.
Det var forkert.
Måske var det for det bedste.
Altså, hør, jeg har lært så meget af Chet, det er utroligt.
Du er heldig.
Jeg har ikke bedsteforældre længere.
Jeg har ondt af ham.
Han savner din bedstemor.
Det er utroligt. Han siger, jeg minder ham om hende.
- Hvad? - Jeg ved det. Det sagde jeg også.
Men han mente det godt. Noget med hendes ånd.
Ja.
Altså...
Held og lykke med græsset. Det skal nok blive pænt.
Tak.
Vi ses nok senere.
Det gør vi nok.
Mens Julis ikke tog min undskyldning, som jeg havde håbet, -
- var det med æggene i det mindste bag mig.
For første gang i månedsvis kunne jeg nyde "Bonanza."
Hvor skal du hen, og hvorfor er du klædt sådan?
Skyler.
Matt og Mark har noget udstyr til at optage og vil lave en demo.
Demo? Som om de ved, hvordan man laver en demo.
- Du kender dem ikke. - Jeg kender deres slags.
- Du ved ingenting. - Tal ikke sådan til mig.
- Jeg er sent på den. - Vær tilbage kl. 23.
Ja. Alt var som før.
Presser pigen dig for hårdt?
Pigen hedder Juli. Og, nej, hun presser mig ikke for hårdt.
Du har hende vist kært, hva'?
Steven.
Nej, Patsy. Jeg vil bare vide, hvorfor din far har energien -
- til at blive ven med en fremmed, -
- når han ikke gider at kaste bold med sit barnebarn.
- Det er okay, Far. - Nej, det er ikke okay.
Juli minder ham om Bedstemor.
Om Renee?
Det er latterligt.
Ved du, hvorfor de ikke har ordnet haven?
Ja, fordi han har for travlt med sine børnemalerier.
Hvis du havde en handicappet bror, hvad gjorde du så?
Hvad helvede har det med noget at gøre?
Julis far har en retarderet bror.
Og? Han er ikke gartneren, er han?
Steven.
Det var en spøg.
Andre familier har også problemer, -
- og det lykkedes dem at slå deres plæner.
De er ikke stolte over at eje noget.
De ejer ikke huset.
Udlejeren skal vedligeholde det.
Mr. Baker investerer alle sine penge i sin brors pleje.
Har regeringen ikke faciliteter til den slags?
Måske mente de, at en privat facilitet ville være bedre.
Uanset hvad, er det ikke vores skyld, at de har unormale kromosomer.
Det har intet at gøre med kromosomer.
Da Julis onkel blev født, viklede navlestrengen sig rundt om halsen.
Havde han fået nok ilt, var han blevet en perfekt baby, som din søn.
For pokker, Chet.
- Patsy? Patsy? - Lad mig være!
Det beklager jeg.
Hvorfor er Mor så oprevet?
Fordi, -
- var det ikke for Guds nåde, -
- havde din mor været i mr. Bakers sko.
Fik hendes bror også navlestrengen rundt om sin hals?
Det gjorde du.
Heldigvis var lægen vågen, så han fik den af, -
- men det kunne let have gået den anden vej.
Skal vi gå en tur?
Jeg synes, at det forfrisker sindet.
Hvad havde de gjort med mig?
Du kan ikke dvæle ved noget, der kunne være sket, Bryce.
Det lød på min far som om, at han havde smidt mig på en galeanstalt.
Nej, nej. Det er ikke fair.
Du kan ikke bebrejde ham noget, han ikke har gjort.
Træet var her, ikke?
Jo.
Udsigten må have været utrolig.
Hun er en speciel pige.
Nogle af os dyppes i jævnhed, -
- nogle i satin, -
- nogle i glans.
Men engang imellem -
- finder man nogen, som har regnbuens farver.
Og når det sker, -
- kan intet hamle op med dem.
Jævnhed, glans, regnbuens farver?
Hvad helvede betød det?
Juli Baker havde altid bare virket jævn for mig.
Indtil nu.
Sådan som hun talte om, hvordan det var at sidde i træet, -
- at blive holdt oppe over jorden, kærtegnet af vinden.
Hvem i junior high taler sådan?
Denne sære følelser begyndte at overtage min mave, -
- og jeg kunne ikke lide det.
Jeg skred, mand.
Og det var på tide at gribe fat.
Jeg havde aldrig været flov over vores hjem.
Jeg havde aldrig tænkt over penge.
Vi var ikke rige, men jeg følte ikke, at vi manglede noget.
Indtil Bryce Loski kaldte vores hjem noget rod.
Jeg måtte gøre noget, og jeg vidste hvad.
- Åh, I lyder virkelig godt. - Ja.
Vi optager det i Skylers garage.
Det er et skønt projekt.
Apropos, så tænkte jeg, at det ville være rart at ordne haven.
- Hvad? - Altså, hvor meget koster græsfrø?
Jeg kan plante en plæne, måske nogle blomster.
Jeg kunne sætte et hegn op.
Skat, det er et stort projekt.
- Jeg kan betale med mine æggepenge. - Nej. Det er dine penge.
Udlejeren burde sørge for det.
Men det gør han ikke. Og vi bor her.
Og det er så grimt.
Jules.
Hvad foregår der?
Intet, Far.
Det er okay, skat.
Du kan fortælle det.
Familien Loski smed mine æg væk, fordi de er bange for salmonella.
Fordi vores have roder sådan.
Sagde Patsy det?
Nej. Det gjorde Bryce.
Men det må have været en familiediskussion.
En dreng finder ikke selv på sådan noget.
- Pyt med hvad de tænker. - Ja, pyt.
- Jeg er ikke ligeglad. - Trina.
Lad os ikke tale om det.
Nej, jeg er træt af at leve sådan her, Richard.
Jeg er træt at tage vikarjobs, så vi kan klare os.
Jeg er træt af at skubbe en stol mod vaskemaskinen -
- for at holde døren lukket.
Jeg er træt af at låne mrs. Steubys støvsuger, -
- når vores bryder sammen.
Tror du, at jeg drømte om dette liv?
Nogle gange må man ofre for at gøre det rette.
Vi bliver altid enige om, at Devonhurst er det rette for Daniel.
Måske burde vi begynde at tænke over, hvad det rette er for os.
Vores datter lider, fordi vi ikke sætter vores have i stand.
Det er ikke vores have.
Hvordan kan du sige det, Richard? Hvordan?
Vi har boet her i 12 år, -
- og i 12 år har vi sagt, at det er midlertidigt, men det er det ikke.
Det er vores hjem.
Er det forkert at ville være stolt af sit hjem?
At have nok til at sende sine børn på college?
Måske bør vi overveje regeringens pleje.
Vi flytter ikke min bror.
Er han vigtigere end dine egne børn?
- Far! - Hvor vover du!
Stop, Far! Jeg beder dig, stop.
Beklager. Julianna, dette er ikke din skyld.
Vi finder ud af det, det lover jeg.
Det var første gang, jeg hørte mine forældre råbe af hinanden.
Jeg beklager det i aften.
De kom ind på mit værelse hver for sig.
Min far talte om sin bror, og om at han elskede ham, -
- og om at han lovede sine forældre at passe på ham.
Min mor talte om, at hun elskede min far -
- for hans styrke og gode hjerte.
Da hun kyssede mig godnat, -
- hviskede hun, at af alle hendes velsignelser, var jeg den bedste.
Jeg havde ondt af min far.
Jeg havde ondt af min mor.
Men mest af alt følte jeg mig heldig, fordi de var mine.
Jeg ville gerne tro, at jeg ikke begyndte på haven -
- på grund af Bryce. Det gik ud på at forbedre vores hjem.
Efter det med æggene, hvorfor skulle hans holdning så betyde noget?
Men det gjorde den.
Beskærer du den, eller vil du hakke den til døde?
Hej. Jeg hedder Chet Duncan, Bryces bedstefar.
Jeg beklager, at det tog mig så længe at introducere mig.
Rart at møde dig.
Vil du trimme alle disse, så de får samme højde?
Det var det, jeg tænkte, men jeg ved nu ikke.
Vil det se bedre ud at fjerne dem?
De er enebærbuske. Dem kan man sagtens beskære.
Hør, mr. Duncan.
Kald mig Chet.
Chet.
Er du her på grund af det, Bryce sagde, -
- så behøver jeg ikke hjælp.
Jeg læste om dig i avisen.
Renee ville have siddet i det træ hos dig.
Hun ville have siddet deroppe hele natten.
Renee?
Min kone.
Du minder mig meget om hende.
Vi arbejdede på haven i ugevis.
Og mens vi arbejdede, talte vi.
- Lige der? - Perfekt, ja.
Han ville høre mere om morbærfigentræet.
Han vidste lige, hvad det betød -
- at helheden var større end summen af delene.
Han sagde, at det også gjaldt folk, -
- men nogle gange med folk, kunne helheden være mindre.
Jeg syntes, at det var interessant.
Jeg begyndte at se på folk, jeg kendte fra skolen -
- og tænkte over, om de var mere eller mindre end deres dele.
Chet havde ret. Mange af dem var mindre.
Af alle i klassen var Bryde den eneste, jeg ikke kunne placere.
Før i tiden ville jeg have sagt med sikkerhed, -
- at han var større, langt større, end summen af sine dele.
Men nu var jeg ikke sikker.
Det ser godt ud, Juli. Godt gået.
Tak. Chet har lavet det meste.
Jeg beklaget det, jeg gjorde.
Jeg forstår det bare ikke, Bryce.
Hvorfor sagde du intet?
Var han virkelig ked af det?
Eller ville han bare føle sig bedre tilpas?
Jeg ønskede måske bare, at han var større end sine dele.
Men da jeg så ind i hans øjne, -
- de blændende øjne, -
- var det første gang, -
- at jeg var sikker på, at Bryce Loski var mindre.
Vi vil invitere familien Baker på middag.
- Hvad? - Jeg ved nu ikke, Mor.
Jeg synes, det er en skøn idé.
Patsy, hvilket formål tjener det?
Trina Baker er en rar person.
- Og Matt og Mark er seje. - Jeg hader sej.
Vi burde have gjort det for længe siden.
Ja, men det gjorde vi ikke. Og nu kan vi ikke.
Forældelsesfristen er udløbet.
Vi inviterer familie Baker til middag.
Skyldes det mine ord i aftes, så beklager jeg, okay?
Men, altså, at invitere dem på middag helbreder ikke hans bror.
Det bliver en fin middag.
Og jeg forventer, at alle klæder sig derefter.
Åh, gud. Kan vi ikke bare grille?
Det bliver en fin middag.
Bare skyd mig nu.
Pas på hvad du ønsker.
Det var det.
En fin middag i fint tøj med Juli Baker i min umiddelbare fremtid.
Og det gjorde det mere akavet at møde Juli i skolen.
Jeg begyndte at stirre på hende i timen.
Og som hendes hår faldt ned over skuldrene, -
- så hun ud som på billedet i avisen.
Dana Tressler tog mig i at stirre.
Gjorde jeg intet, ville det sprede sig hurtigt.
Der var en bi i hendes hår.
Se, der flyver den.
Der er ingen bi.
Den fløj ud af vinduet.
Jeg overbeviste mig selv om, at jeg havde undveget faren.
Jeg måtte glemme Juli.
Fokusere på de vigtige ting, som lektier.
Min svaghed tog modet fra mig.
Din blyantspidser.
- Banker du aldrig på? - Hvad har du der? Fars "Playboy"?
Det rager ikke dig.
- Hils Miss Oktober fra mig. - Ud.
- Eller skal jeg sige fra dig? - Du er klam.
Endnu en katastrofe var undgået.
Mit liv var blevet et minefelt.
- Hej, mand. - Hej.
Hvad er det?
Det er ikke, hvad du tror.
Okay, det er hvad du tror, men jeg kan forklare.
Okay, det kan jeg ikke. Kan vi tale om det senere?
Hvad du end siger.
Jeg måtte tale med nogen.
Hvorfor ikke Garrett? Måske kunne han hjælpe mig.
Garrett var meget vidende omkring hjertets veje.
Er du vanvittig? Juli Baker. Du hader hende.
Det er det sære. Jeg kan ikke stoppe med at tænke på hende.
- Du er ramt, mand. - Nå, hvad gør jeg?
Du må tage det i opløbet. De er ikke ægte følelser.
- Ikke? - Du føler skyld på grund af æggene.
Og jeg krænkede deres have.
Nemlig. Men den ligner også en losseplads.
Hendes far har en retarderet bror, og de bruger deres penge på ham.
En tosse? Nå, det burde vist fortælle dig noget.
- Om hvad? - Om Juli.
Hvad mener du?
Æblet falder ikke langt fra stammen.
Utroligt. Jeg ville råbe af ham.
Sige at han ikke kendte Juli, som jeg gjorde.
Men jeg fik kun sagt:
- Ja. - Ja.
Okay. Vi snakkes ved.
Jeg skulle besøge Garrett efter skolen, -
- men jeg ville ikke se ham.
Han var gået for vidt.
Og lige ved siden af ham stod min far.
Jeg var ligeglad med dem.
Jeg kunne lide Juli Baker.
Søndage er fredfyldte hos os.
Min far sover længe.
Min mor gider ikke lave morgenmad.
Har mine brødre været sent oppe med bandet, -
- ser man dem slet ikke før middag.
Men denne søndag vågnede jeg og havde det sært.
Jeg måtte slippe af med de forvirrede følelser om Bryce, -
- der var begyndt at sive tilbage.
Du gjorde det virkelig, ikke?
- Jeg er stolt af dig. - Tak, Far.
- Hvad skal du? - Besøge Daniel. Han har fødselsdag.
Jeg vil med.
Åh, skat, bare nyd morgenen og bliv hos din mor.
Nej, Far. Jeg vil med.
Skat, hør.
Nogle gange, med Daniel...
Jeg tager med, Far.
Okay.
Vi må hellere skrive en seddel til din mor.
I alle de år havde jeg aldrig besøgt min Onkel Daniel.
Jeg ved ikke hvorfor. Det var noget, min far gjorde alene.
Vi talte ikke meget på turen til Devonhurst, men jeg var ligeglad.
Jeg kunne lide at være hos min far.
Stilheden formåede at forbinde på en måde, ord ikke kunne.
Beboerne passer stedet som en del af deres terapi.
Det tager lidt tid at vænne sig til. Men de er gode mennesker.
Daniel?
Daniel.
Richard! Du er her!
Richard på min fødselsdag.
Hvem? Richard, hvem? Hvem?
Hvem? Hvem? Richard, hvem? Hvem?
Daniel, Daniel, det er Julianna. Det er min datter.
Din niece.
Julianna.
- Julianna. - Tillykke med dagen, Onkel Daniel.
Richard. Det er min fødselsdag.
Jeg har dine billeder, Julianna. Jeg har dine billeder.
Vi har en gave til dig.
Et puslespil, Richard?
Ikke bare et puslespil.
Et puslespil og en...
...mølle.
En mølle! Tak, Richard.
Ja.
Orange. Udenfor? Udenfor, Richard?
Vil du udenfor? Okay, vi kan tage hen til McElliot.
- Vi kan gå derhen og få en is. - Is!
Åh, nej. Nej, det kan vi ikke.
Daniel kan ikke lide is.
- Jeg kan lide is, Richard. - Jeg spøger bare.
Jeg ved, at du kan lide is.
Du elsker is. Okay, kom.
McELLIOT'S IS & SLIK
Værsgo. Har du den?
Værsgo.
Det er min fødselsdag.
Slikkepind. Det er min fødselsdag.
Kan du lide den?
- Okay, Daniel. Okay, vent. - Is. Is.
- Min is. Min is. - Det er okay. Daniel.
Daniel!
Daniel! Lad den være, jeg...
Is på gulvet. Is på gulvet.
Kan du hente en ny til ham?
- Ja. - Jeg behøver is, Richard!
Det er min fødselsdag, Richard. Det er min fødselsdag!
Is, Richard! Is, Richard!
Stop! Stop det!
- Jeg behøver det! - Stop! Stop!
- Værsgo. - Is!
- Richard! - Okay, okay. Jeg har en is.
Fødselsdagsis. Det er godt, Richard.
Jeg beklager. Han har ikke gjort den slags...
Jeg havde ofte hørt Far tale om, hvor svært livet var for Daniel.
Men jeg havde aldrig forstået det før nu.
- Ja, her. - Orange.
Bagefter opførte Daniel sig som om, der intet skete.
Den anden vej. Den anden vej.
På vej hjem fortalte Far, at Onkel Daniel -
- boede hos ham og Mor, inden vi blev født.
Men efter et stykke tid, blev det for vanskeligt.
Da vi kom hjem, lignede alt sig selv.
Men det var det ikke.
Indtil i dag havde Daniel altid bare været et navn for mig.
Nu var han en del af familien.
- Hej. - Hej.
Hvordan gik det?
Det var godt, jeg tog med.
Det synes jeg også.
Trina, det er søndag. Hvorfor vasker du gulvet?
Patty Loski inviterede os på middag fredag aften.
Burde hun ikke vaske sit gulv?
Eller ville hun låne vores?
Nervøs energi.
- Inviterede hun alle? - Ja, det gjorde hun.
Også vores ven Sal Monella?
Richard.
Hvorfor, efter alle disse år?
Hun havde dårlig samvittighed over ikke at have inviteret os før, -
- og de vil tilsyneladende lære os bedre at kende.
Og du vil tage derover?
Hun insisterede.
Og jeg tror, at det bliver hyggeligt.
Okay.
Vi tager derover.
Jeg så ikke frem at besøge familien Loski, -
- men jeg kunne se, at det betød meget for min mor.
I skolen næste dag kunne jeg ikke koncentrere mig.
Mine tanker kredsede om Daniel.
Jeg tænkte på, hvordan det havde været for mine bedsteforældre, -
- da virkeligheden forstyrrede.
- Bryce Loski kan lide dig. - Hvad?
Han er lun på dig.
Hvad taler du om? Bryce Loski er ikke lun på mig.
Ikke? I fysik stirrede han på dig.
Han sagde, at du havde en bi i håret.
Dårlig undskyldning eller hvad?
Måske var der en bi.
Den eneste bi, du tiltrækker, hedder B-R-Y-C-E.
Jeg siger dig, han er fortabt i kærlighedens land.
- Kom. - Hvorhen?
Jeg så ham snige sig af sted med Garrett. Kom.
Er du vanvittig? Juli Baker. Du hader hende.
Det er det sære. Jeg kan ikke stoppe med at tænke på hende.
- Du er ramt, mand. - Hvad gør jeg?
Du må tage det i opløbet. Det er ikke ægte følelser.
- Ikke? - Du føler skyld på grund af æggene.
Og jeg krænkede deres have.
Nemlig. Den ligner også en losseplads.
Hendes far har en retarderet bror, og de bruger deres penge på ham.
En tosse? Det burde fortælle dig noget.
- Om hvad? - Om Juli.
Hvad mener du?
Æblet falder ikke langt fra stammen, min ven.
- Ja. Okay. - Ja.
Vi snakkes ved.
Okay.
Jeg beklager. Jeg troede...
Det er okay. Det er fint.
Og det var det.
For nu var min forvirring borte.
Jeg var sikker på, at jeg ikke længere kunne lide Bryce Loski.
Mor, skal familien Baker føle sig helt værdiløse?
Det skal være fint.
- Hvorfor har du ikke klædt om? - Det gør jeg.
Jeg ville se godt ud, når Juli kom.
Men hun skulle ikke tro, at jeg ville se godt ud for hendes skyld.
Det var en vanskelig balance.
En meget vanskelig balance.
Bryce, de er her. Kom ned.
Jeg kommer!
Hej, kom ind.
- Kom ind, kom ind. - Der ryger taljen.
Godt at I kom. Lynetta, Steven, vi har gæster.
- Kommer! - Hvad er det? Hjemmelavet tærte?
Ja, cheesecake med pekannød og blåbær.
Tag dem ind i køkkenet.
- Hej. - Hej, du ser godt ud.
- Det er min far. - Hej, Lynetta.
- Hej, en fornøjelse. - I lige måde.
- Mine drenge siger, at... - Hej, makker.
Hej, Steven. Hvordan går det?
Vi burde have gjort det for længe siden. Kom ind.
I bor dejligt.
Ja, det er okay. Kom, jeg kan vise jer mit værelse.
- Du må høre den nye sang, vi skrev. - Den er så god.
Hej.
Du ser fin ud.
Jeg hørte jer gøre nar af min onkel på biblioteket.
Og jeg vil ikke tale med dig.
Ikke nu, aldrig mere.
- Og det kan man. - Men dit forslag -
- vil kræve en evighedsmaskine, så det er ikke muligt.
Har man modsat ladede poler med en neutral leder...
Evighedsmaskine?
Her var jeg ved at dø indeni, og de talte om evighedsmaskiner.
Og hvordan vidste Juli alle de ting?
Kom, alle sammen, maden er klar. Lynetta!
Der er mad!
Kan jeg tale med dig?
Det var forkert, det Garrett sagde. Det ved jeg.
Vidste du det også, da han sagde det?
Ja. Jeg ville slå ham.
Men vi var på biblioteket.
Så i stedet gav du ham ret og lo.
Ja.
Så er du en kujon.
Jeg måtte sidde over for Juli hele middagen.
Min far havde ret.
Vi skulle have grillet.
Det er altså virkelig skønt, at vi kan dele et måltid sammen.
Må det være det første af mange.
Den forkerte hals.
Vi kunne ikke være gladere.
Vi er så glade for at komme på besøg.
Juli, du har gjort det godt med haven.
Tak. Chet hjalp meget til.
Ja, det ved jeg.
Du må fortælle mig din hemmelighed. Han laver ingenting her.
- Steven. - Jeg spøger.
Jeg siger jer, kvarteret er ved at blive vækket til live.
Altså, det nye hus er ved at tage form.
Hvilket?
Der hvor de fældede det store, grimme træ.
Jeg ville sige, at mange kunne lide træet, men det gjorde jeg ikke.
Jeg ville ikke sige min far imod.
Nogle folk syntes, at det træ var kvarterets juvel.
Ja, altså, man kan ikke diskutere smag.
Nå, Matt, Mark, Mark, Matt...
I graduerer snart, ikke?
Jo, gudskelov.
Kan I ikke lide high school?
- Spøger du? - Nej.
High school var den bedste tid i mit liv.
- Ikke for os, nej. - Ja, vi har fået nok af det sted.
Så er college nok udelukket, hva'?
Nej, det er muligt.
De er blevet optagede -
- flere steder allerede. - Ja, de er.
Virkelig?
Nå, det er godt.
Men vi vil give musikken en chance først.
- Virkelig? - Åh, de er meget dygtige.
Åh, deres band er virkelig toppen.
De har lavet nogle demoer, og de er så seje.
Tak, Lyn.
Da Steven og jeg først mødtes, spillede han i et band.
Har du spillet i et band?
Han var en pragtfuld saxofonist.
- Sejt. Spiller du endnu? - Altså, jeg...
Hvis du vil, kan du jamme med os en gang.
Nej, altså...
Det er ikke mig længere.
Har I nogensinde spillet foran et publikum?
Masser af gange.
Jo mere Matt og Mark talte om deres musik, jo mere stille blev min far.
Han prøvede at fremvise et smil nu og da, -
- men nedenunder virkede han virkelig trist.
Mine forældre kunne ikke lide ham i starten.
Republikanere kæmpede hårdt mod New Deal.
Resten af aftenen forløb smertefrit nok.
Men Juli sagde ikke et ord til mig.
Hun så ikke engang på mig.
Før hun var på vej hjem.
Jeg beklager, at jeg var så vred, da vi ankom.
Jeg tror, at alle morede sig.
Det var pænt af din mor at invitere os.
Vi ses.
Undskyldningen gjorde det værre.
- Hør, vent på mig. - Jeg vidste, jeg ikke var tilgivet.
Det var som om, jeg ikke var vigtig nok til at bære nag mod.
Jeg synes, de er en dejlig familie.
De drenge er slet ikke, som jeg forventede.
De er nogle nydelige unge mænd.
- Bøller. - Hvad?
Hvordan tror du, at de har råd til deres udstyr?
Steven, kom nu. Du kan ikke bare fremsætte sådan en anklage.
Vær ikke så naiv, Patsy.
Ved du, hvor dyrt det er at optage en demo?
De stjæler nok hjulkapsler, for pokker.
Du er sådan et røvhul.
Hvad fejler du?
Gå ad helvede til.
Tal ikke sådan til mig.
Steven, stop!
Ingen taler sådan til mig -
- i mit eget hjem! - Stop!
Jeg havde set min far være vred før, men dette var anderledes.
Da jeg lå i sengen, -
- tænkte jeg på, at min far altid så ned på familien Baker.
Han havde kaldt dem fattiglus og gjort nar af mr. Bakers malerier.
Nu indså jeg, at han bare var vred på sig selv.
Men hvorfor?
Juli kaldte mig en kujon.
Var det muligt, at min far også var en kujon?
Jeg vidste det ikke.
Hvilken forskel gjorde det?
Juli Baker var ude af mit liv.
Eller, rettere, -
- jeg var ude af hendes.
Da jeg klædte mig på til familien Loskis middag, -
- kiggede jeg på maleriet, min far havde givet mig, -
- og blev rasende igen.
Bryce havde aldrig været min ven, nogensinde.
Han holdt ikke med mig omkring træet, -
- han smed mine æg bort, -
- og han gjorde nar af mig på min onkels bekostning.
Da min mor kaldte på mig...
Juli, kom, vi er sent på den!
... gik jeg ud for at fortælle hende, at jeg ikke ville med.
Hold de her. Jeg vil lige tjekke mit hår igen en sidste gang.
- Dit hår er perfekt. - Virkelig?
Men hun virkede så glad, -
- og hun havde gjort så meget ud af tærterne, at jeg ikke kunne.
Åh, du milde. Åh, gud, sikken ulykke. Okay. Her, hold en, du tager den.
- Jeg vil ikke holde den. - Du skal ikke holde den.
Kom, drenge.
Men jeg ville ikke være rar mod Bryce.
Jeg vil ikke tale med dig.
Ikke nu, aldrig mere.
Det føltes godt at tage over.
Jeg følte mig stærk. Jeg fortalte Bryce, hvad jeg mente, -
- og ville ikke tale med ham resten af aftenen.
Til middagen slog det mig, at vi delte et måltid med nogle fremmede.
Vi havde boet over for familien Loski i årevis, -
- men bortset fra Chet, kendte jeg dem slet ikke.
Mr. Loski var pæn og glat på ydersiden, -
- men noget råddent var vist begravet under overfladen.
Sidst på aftenen følte jeg mig distanceret, neutral.
Intet fyrværkeri, ingen vrede, -
- ingen uro, intet.
Vi ses.
Jeg gik i seng og følte mig fredfyldt.
- Er du okay? - Ja.
Jeg var taknemmelig over at have min familie.
Og det føltes godt ikke længere at tænke på Bryce Loski.
Middagen med familien Baker var hård.
Den årlige indsamling nærmede sig...
Mayfields Årlige Auktion
... og jeg havde nogle helt nye problemer.
Jeg var en Kurvedreng.
For at forstå ydmygelsen i at være en Kurvedreng -
- skal man vide, at de få udvalgte auktioneres foran alle eleverne -
- til de højestbydende piger.
Teknisk set har alle en middag i en kurv, -
- men lad os ikke narre os selv. Det var en kødfremvisning.
Der er han, mit idol.
Ét ord, så er du død.
Nej, jeg mener det. Hør, du vil ikke tro det.
Hvad?
To af de lækreste tøser kæmper om dig.
- Hvad taler du om? - Sherry slår op med Mitch.
Hun og Melanie fører krig om dig.
Jeg er ligeglad.
Er du tosset? Sherry droppede Mitch på grund af dig.
Du er mit idol.
Om jeg så var Garretts idol, -
- formindskede det ikke rædslen ved at være Kurvedreng nummer ni.
Mit eneste håb var, at en kæmpe tornado ville tilintetgøre skolen.
Det var usandsynligt.
Velkommen, alle sammen, -
- til dette års Mayfield Klubauktion.
Det er igen i år en fornøjelse at præsentere -
- 20 af Mayfields unge mænd... - Bryce, Bryce, Bryce.
- Hvad laver du her? - Juli er på tredje række.
- Og? - Og hun har masser af penge.
- Pis og papir. - Nej.
Jeg så hende tælle dem ved sit skab.
Og nu -
- giv venligst en stor Mayfield Skole-velkomst, -
- til Kurvedrengene i 1963.
Juli havde kontanter? Hvad kunne det betyde?
Var det muligt, at hun ville byde på mig?
Først har vi -
- Raymond Hughes.
Raymond er på skakholdet, -
- og hans hobbyer inkluderer frimærkesamling og yoyo.
Husk, når I byder, -
- får I ikke kun den kønne mr. Hughes, -
- I får også -
- en dejligt sandwich med kyllingesalat, -
- og hvad der ligner bønnedip...
Undskyld mig, løgdip.
Og et stort stykke kirsebærtærte.
Okay, hvem vil starte med $5?
- Og auktionen begyndte. - Bud?
Eller i Raymond Hughes' tilfælde, den manglende auktion.
Udmærket, her.
- Fem. - Solgt.
- Ti dollar. - Solgt.
- Femten. - Solgt.
Kom. Hører jeg 10?
- Ti. - Ti.
- Sandwich med jordnøddesmør.
Femten.
Solgt for $15.
Nummer otte er Eddie Trulock.
Eddie er medlem af diskussionsklubben.
Nu stod kun Eddie Trulock mellem mig og auktionsblokken.
Jeg var ikke interesseret i ham eller hans kurv.
- Lad os begynde på $5. - Jeg kunne kun tænke på Juli.
- Bud? - Hvad nu hvis hun bød på mig?
Hvad nu hvis hun tabte til Sherry eller Melanie?
Ingen bud?
Jeg overvejede denne rædsel, da...
Otte dollar.
Sådan. Otte dollar, det var bedre. Hører jeg 10?
Juli Baker bød på Eddie Trulock?
- Første. - Hvordan kunne hun byde på Eddie?
- Anden. - Hvordan kunne hun byde på nogen?
Solgt til Juli Baker.
Så er det Kurvedreng nummer ni, Bryce Loski.
Jeg vidste, at jeg skulle træde frem, men jeg kunne ikke.
Træd frem, Bryce, vær ikke genert.
Bedre sent end aldrig.
Bryce kan lide at spille baseball.
- Fem dollar. - Åh, vent indtil jeg...
Ti.
Der er vist gang i buddene.
- Femten. - Tyve.
- Femogtyve. - Tredve.
- Femogtredve. - Fyrre.
- Halvtreds. - Åh, du milde.
Halvtreds dollar.
Første.
Anden.
Solgt til miss Sherry Stalls for $50.
Det er vores rekord.
Åh, de vil være taknemmelige over sådan en generøs donation.
Det er sært.
Jeg spiste frokost med den pæneste pige i skolen -
- og havde det elendigt.
Vi tager op til søen. Min far har en hytte der, -
- og man får en lækker kulør.
For mindre end seks meter fra mig sad Juli.
Min Juli med Eddie Trulock.
Hun lo.
Hvad lo hun over?
Hvordan kunne hun sidde der og le og se så smuk ud?
Bryce, er du okay?
Hvad?
Hvad stirrer du på?
Intet.
Middagen er lækker, Bryce.
Bryce, hører du mig?
Det er en lækker frokost.
Kan vi tale om andre ting end sol og mad?
Hvad vil du gerne tale om?
Jeg ved det ikke, evighedsmaskiner? Ved du noget om dem?
Evigheds-hvad?
Jeg ved ikke, hvad der gik af mig. Det var som om, jeg var besat.
- Juli, jeg må tale med dig. - Hvad?
Hvad foregår der, Bryce?
Hvad laver du?
Bryce, stop det.
Du fik ikke taget første skridt.
Jeg vil godt kysse dig.
Juli! Juli!
Juli, vent. Kan vi ikke tale sammen?
Juli!
- Hvad fejler du? - Lad mig være, Garrett.
Du får en date med den pæneste pige og ødelægger det for Juli.
- Du ville ikke forstå det! - Nej, slet ikke!
Vi taler om Juli Baker.
Den bedrevidende nabo. Søster hønselorte.
Hold mund!
Har du forandret dig? Hvad fejler du?
Hør, skal du være sådan her, har jeg ikke brug for venskabet.
- Godt, heller ikke her. - Ja, heller ikke her!
Da jeg gik hjem med de beskidte tallerkener i min tomme kurv, -
- kunne jeg kun tænke på Juli.
Og jeg indså, at Garrett havde ret i én ting:
Jeg havde forandret mig. Fuldstændig.
Hallo?
Hej, mrs. Baker. Er Juli der?
Beklager, Bryce. Juli vil ikke tale med dig.
Kom nu, mrs. Baker. Jeg må se hende.
Jeg beklager, Bryce.
Hun har desværre låst sig inde på sit værelse.
Jeg prøvede at gå tidligt i seng den aften, -
- men jeg kunne ikke sove.
Jeg betragtede hendes hus i timevis.
Jeg måtte finde en måde at vise hende, hvad jeg følte.
Mandag morgen, da jeg var på vej i skole, -
- tænkte jeg over hvem fra Everly Brothers, jeg foretrak, -
- da Dana Tressler tvang Bryce tilbage i min hjerne.
Juli. Listen er ude.
Der er han, nummer ni, din hovedret.
Bryce er ikke min hovedret.
- Åh, du holder dig til din diæt. - Det er ingen diæt, Dana.
- Jeg er ovre ham, okay? - Det er godt at høre.
For rygtet siger, at Sherry allerede har gjort krav på ham.
Sherry? Sherry Stalls?
Åh, Liz. Macy. Listen er oppe.
Den eftermiddag tænkte jeg kun på auktionen med kurvedrengene.
Jeg kunne føle, at jeg tænkte på Bryce igen.
Gjorde det noget, at Sherry holdt af ham?
Jeg burde ikke engang tænke på ham.
Jeg måtte hæve mig over det.
Bryce var ikke længere en del af mit liv.
Den dag, der var auktion, var jeg ikke mig selv.
Uden at jeg indså det, stod jeg og stirrede på mine æggepenge.
Jeg måtte have en strategi.
Det var enkelt.
Lod jeg mine penge ligge derhjemme, ville jeg lade fristelsen ligge.
Min strategi brast, da jeg mødte mrs. Steuby.
Julianna.
Hej, skat.
Jeg beklager, at det tog så lang tid, -
- men jeg har ikke set dig længe.
Mrs. Steuby, jeg vil ikke have dem.
Vær ikke latterlig. Jeg vil betale dig.
- Jeg vil betale det. - Jeg vil ikke have dem.
Jo, gå ud og køb dig noget festligt.
Jeans.
- Mrs. Steuby. - Farvel, skat.
- Jeg vil ikke have jeans. - Du vil se godt ud i dem.
Det er okay.
Det er okay. Det gør intet. Lad som om jeg ikke har dem.
Jeg hører, at du vil byde på Bryce.
Hvem siger det? Det vil jeg ikke.
Nogen så dig med en masse penge i morges.
- Hvor mange har du? - Det vedkommer ikke dig.
Og jeg byder ikke. Jeg kan ikke lide ham længere.
Åh, ja, som om.
Det er sandt. Spild bare dine penge på ham. Jeg er ligeglad.
Og nu, giv en stor Mayfield Skole-velkomst -
- til Kurvedrengene i 1963.
Jeg kunne sige, at jeg var ligeglad, -
- men da jeg så Bryce iført jakke og slips, -
- med den picnickurv, -
- snurrede mit hoved rundt igen.
Først.
- Aktionen fløj forbi. - Anden.
Solgt til Macy Taylor for $15.
Før jeg vidste af det, kom Eddie Trulock frem.
Nummer otte er Eddie Trulock.
Så var Bryce den næste.
Eddie er medlem af diskussionsholdet.
Hans hobbyer inkludere at fiske -
- og bygge modelfly.
Hvem byder $5?
- Hvorfor byder ingen? Han er så sød. - Nemlig.
Ingen?
Otte dollar.
Solgt til Juli Baker for $8.
Hvordan skete det?
Havde jeg ondt af Eddie?
Eller stolede jeg ikke på mig selv, hvad angår Bryce?
Da jeg gik tilbage til opholdsrummet, -
- overvejede jeg begivenhederne.
Jeg skulle til at have middag med Eddie Trulock, -
- mens drengen, jeg havde drømt så længe, -
- ville dele et måltid med min ærkefjende.
Tak fordi du bød på mig.
Det var usikkert et øjeblik.
Nej, jeg ville. Det bliver sjovt.
- Jeg hører, du kan lide modelfly. - Ja.
Min far og jeg har lige lavet et russisk MiG-19. Det blev lavet i 1955.
MiG's første overlydsfly. Det er svært, for cockpittet...
Jeg prøvede at lytte på Eddie.
Men det var svært, for Bryce sad lige bag ham.
Eddie sagde noget om indsugningsventiler, -
- da Bryce pludselig rejste sig og gik direkte hen mod mig.
Hej, Juli, jeg må tale med dig.
Hvad laver du?
Han ville kysse mig. Kysse mig.
Hele mit liv have jeg ventet på det kys.
Men ikke sådan her. Ikke på den måde.
Jeg cyklede så hurtigt hjem, at mine lunger var ved at sprænge.
Julianna?
Julianna.
Skat?
Hvad er der galt?
Jeg kan ikke.
Skat, -
- du kan fortælle mig det.
Bryce prøvede at kysse mig.
Gjorde han?
I skolen.
Foran alle andre.
Mor, luk ikke op.
Det er nok ham.
Skat, -
- måske burde du tale med ham.
Jeg kan ikke.
Bryce ville ikke lade mig være.
Han blev ved med at ringe.
Og banke på.
Han sneg sig endda om bagved og bankede på vinduet.
Juli! Kom nu, jeg må tale med dig!
Kom ud, bare et øjeblik!
Hvorfor forstod han ikke, at jeg bare ville være i fred?
Jeg beder dig!
Efter to dage holdt Bryce op.
Og jeg troede, at det var ovre.
Så en eftermiddag gik jeg ind i stuen for at læse, -
- da jeg hørte en lyd fra haven.
Hør, hvad laver han?
Juli, fald ned. Jeg gav ham lov.
Lov? Lov til hvad? Han graver et hul.
Jeg gav ham lov.
Men hvorfor?
Jeg gav ham lov.
Det var tortur at se ham grave mit græs op.
Hvordan kunne min far lade ham gøre det?
Bryce vidste, at jeg var der.
Han gik.
Et træ?
Han planter et træ?
Er det et?
Jeg behøvede ikke at spørge.
Jeg kunne se det på bladenes form -
- og barkens overflade.
Det var et morbærfigentræ.
Da hun kom ud af døren, tænkte jeg på første gang, jeg så hende.
Hvordan kunne nogen, nogensinde, ønske at stikke af fra Juli Baker?
Han så på mig med de øjne.
Øjnene der var blændende igen.
Og jeg vidste, at Bryce Loski stadig gik rundt med mit første kys.
Men det ville han ikke gøre længe.
Mens vi stod der, indså jeg, at vi i alle de år -
- aldrig rigtigt havde talt sammen.
Har du brug for hjælp?
Ja.
Men den dag begyndte vi.
Og jeg vidste, at vi ville tale sammen i lang tid.
[DANISH]